Detta har hänt...
Jag ska flytta till Seattle.
- När? - Några dagar?
Jag kom hit på ett officiellt bankärende.
Jag ville också ta farväl.
Jag sa att DEA ringde och frågade om dig.
Du ska nog kolla så de inte behöver dig
innan du försvinner.
Jag förstår precis att nygifta ofta vill ha egen tid.
Är det så? Om jag kom hem nu, är jag i vägen för er smekmånad?
Jag vet inte vad du pratar om, Norman.
Det är inte vad du tror.
- Jag gjorde det för sjukförsäkringen. - Jag tror dig inte.
Allt jag har gjort, har jag gjort för dig.
Bevisa det då.
Välkommen hem, Norman.
Tack, mamma.
Norman, sover du?
Det är kallt här inne, mamma.
- Är ett fönster öppet? - Jag vet inte.
Värmen verkar inte vara på. Jag går och tittar.
Försök att lägga dig igen.
Och?
Jag hoppas den sätts på automatiskt. Annars kan vi frysa ihjäl.
Vi kanske kan sätta på vår nya gigantiska teve
- och titta på vädret. - Sluta. Vi behövde en ny.
Varför tyckte du att vi behövde en ny teve plötsligt?
Jag kanske kände mig ensam. Vi ska inte lämna tillbaka den, vänj dig.
Du har börjat gilla spagettiwesternfilmer.
Det är bara underhållning. Lugna dig, Norman.
Den... Den nollställs inte.
Då är den sönder. Jag ringer efter nån imorgon bitti.
Kan du ringa nån nu? Det måste vara under 30 grader ute.
Klockan är 03.00 på morgonen, de har ingen akututryckning.
Gå och lägg dig igen, Norman.
Det kan bli varmare om vi sover i samma säng.
Det går bra, Norman. Visst.
Vad är det, mamma?
Jag...
Jag tror att vi blev vana vid att vara isär,
så det känns annorlunda att vara tillsammans igen.
- Är du glad att jag är tillbaka? - Klart att jag är.
Jag är jätteglad.
Det är jag i alla fall.
Okej.
Hej, raring.
Hej.
- Hej, jag saknar dig. - Jag med.
Det är inte för alltid.
Jag vet.
Hur går det med honom?
Han mådde bra igår kväll. Han är så glad att vara hemma.
Men jag vet inte.
Det känns konstigt på nåt sätt.
Mycket har förändrats sen sist, och han känner det.
Men han är okej. Mycket bättre.
Bra, det låter bra.
Ses vi senare?
Ja. Jag kommer förbi sen, okej? Jag ser fram emot det.
Jag med.
- Norma. - Ja?
När tänker du berätta för honom?
När det känns rätt, okej? Jag lovar att det inte tar för evigt.
Jag lovar.
Nej, nej. Jag fattar.
Okej, tack för att du förstår. Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
- Mamma, är du där inne? - Ja!
Norman, jag kommer ner och gör frukost alldeles strax, okej?
Jag måste gå, okej? Hejdå.
Ja, ja. Hejdå.
De kan inte komma och reparera förrän imorgon,
så jag måste åka och köpa några värmeelement,
så vi inte fryser ihjäl.
- Du har nya gardiner. - Ja, jag har gjort dem själv.
Är det vad allt tyget i mitt rum var?
- Ja, jag sydde där inne. - Gjorde du mitt rum till ett syrum?
Nej! Jag sydde bara där inne.
Det gör det inte till ett syrum. Det är fortfarande ditt rum.
Jag flyttar alltihop till Dylans rum.
Jag fattar inte att Dylan ska flytta.
Det känns som att mycket har förändrats här.
Det är så livet är, raring. Men det är bara bra saker.
Jag gillade de gamla gardinerna.
Kom. Sätt dig, vi äter.
Välkommen hem, Norman. Välkommen hem till ditt iskalla hus.
Tack, mamma.
Tack för allt du gjorde
och gick igenom, och stod ut med, för att skaffa mig den hjälp jag behövde.
Jag gör allt för dig. Det vet du väl?
Måste sheriffen verkligen bo här?
- Ibland, ja. - Ibland?
Vi har blivit goda vänner.
Och allt han gjorde för att hjälpa...
Han är verkligen snäll, och du borde också tacka honom.
Självklart, det är han. Jag ska det.
Jag är medveten om allt han har gjort för oss.
Glöm inte. Din medicin.
Självklart.
Allt är fixat nu.
Jag har saknat dig.
Hej.
- Flyg 218 till Indianapolis. - Tack.
Nåt fel?
- Vänta. Jag kommer strax. - Okej.
Rebecca Hamilton?
- Ja? - DEA.
Kom med här, ms Hamilton.
Okej.
Kan du berätta för sheriffen att hans frus son är här?
- Ett ögonblick. - Tack.
- Din frus son är här. - Okej, ta in honom.
Hej, Jag kom just.
- Hur mår du? - Mycket bättre faktiskt.
Pineview var... Det är ett fint ställe.
Toppen, jag är glad att höra det.
- Sätt dig. - Tack.
- Vill du ha nåt att dricka? - Nej.
Jag vill bara tacka dig för allt du har gjort för mig.
Och för min mor.
Jag vet att det har varit en svår tid för henne,
och jag vet att det betydde en hel del för henne att ha en vän.
Att du gifte dig med henne...
Det är verkligen för mycket. Vi är båda så tacksamma.
Ja, det... Jag gjorde det gärna, Norman.
Jag vill bara att du vet att du är klar med det nu.
Klar. Hur då?
Jag vet att du gifte sig för försäkringen och jag vill inte tynga dig med det.
Jag är vuxen, och jag tänker skaffa egen försäkring.
Okej, då...
Försäkring är väldigt dyrt, Norman.
Jag vet att motellet inte har gått bra...
Det finns fler ställen att jobba än motellet, sheriffen.
Och andra saker jag kan börja göra än att vara chef där.
Så jag tänker skaffa ett halvtidsjobb medan jag fortsätter på motellet.
Och så fort jag har klarat ut det här,
vilket bör ske inom ett par veckor, kan du och mamma skilja er.
Norman, saker förändras, det är en del av livet...
Det är där du har fel. Vissa saker förändras aldrig.
Saker du inte vet nåt om, och aldrig, aldrig kommer att veta.
Men jag kommer alltid att minnas att du hjälpte min mor
när hon var förvirrad och sårbar.
Du behöver var försiktigt med hur långt du vill gå med det här, Norman.
Jag säger till när jag har min egen försäkring,
och ni kan påbörja skilsmässan,
så att inte din överträdelse uppenbaras.
Dylan!
- Hej. - Hej.
Vad är det med alla elementen?
- Här. - Värmen har slutat fungera.
De kan inte komma förrän imorgon.
Det måste vara iskallt. Är du okej?
Ja, vi får det att funka.
Norman kom hem igår kväll, jag vill inte flytta honom.
Skrik inte åt mig. Han ville det.
Jag kunde knappt säga att han inte kunde komma tillbaka till sitt hem.
Han kommer att fortsätta med terapin, tre gånger i veckan.
Och han får medicin för blackouterna. Jag tycker att han är mycket bättre.
Okej, jag antar att du bara...
- Du måste göra vad du måste. - Ja.
Är Romero kvar?
Nej, han har flyttat ut.
Du har inte berättat för Norman om honom än.
Jag ska. Det vet du. Det är bara dag ett.
När åker du till Seattle?
Vi kör i övermorgon.
Oj.
Vad ska ni göra ikväll?
Jag vill gärna att ni kommer över,
så att Norman får träffa er och känna att han har vårt stöd.
Vi kan göra nåt kul, som en familj.
Vi kan gå och hämta granen som vi pratade om.
Kan du göra det? Komma över ikväll, snälla?
Okej, vi fixar det.
Det blir kul. Kom vid fem.
- Okej, visst. - Okej.
- Hej, Rebecca. - Vad händer?
- Jag missar mitt flyg. - Ja, det gör du.
Det kan jag inte. Jag ska vara på väg till Indiana.
Min mamma mår inte bra.
Vi har anledning att tro att du har hjälpt Bob Paris
med pengatvätt genom White Pine Bay Federated.
Varför tror ni det?
Vi har gjort en kriminalteknisk utredning.
Vi är säkra på att vi har bevisen.
Praktiskt för dig att lämna ditt jobb och åka till Indiana.
Jag lämnade mitt jobb för att min mamma är sjuk.
Jag vill åka hem. Jag är trött på White Pine Bay.
Det är inget bra ställe. Det har inte varit ett bra ställe för mig.
Nej, och det av en anledning.
Någon som är ansvarig där,
har tittat genom fingrarna för länge.
- Vem? - Nån du kände väl.
Sheriff Alex Romero.
Det skulle vara otur för dig att åka i fängelse
och han gick fri, eller hur? Men det är ditt val.
Allt som händer här är helt och hållet upp till dig.
Hej. Jag har saknat dig!
'Okej - Vad?
Vet du att Norman kom till mig i morse?
Nej, han måste ha gått när jag var ute.
Han sa inget till mig. Vad sa han?
Han tackade mig för allt jag gjort för honom.
Det var snällt av honom.
Sen sa han att du och jag kan skilja oss nu.
Att han tänker skaffa jobb och betala sin egen försäkring.
- Va? - Ja.
- Han tror att jag manipulerade dig. - Hur då?
Tänk efter.
Menar du att han vet att vi ligger med varandra?
Du måste nog berätta för honom, Norma,
att vi är tillsammans och älskar varandra
och det förändras inte.
Okej, men det är bara för tidigt.
Det blir inte bättre. Att vänta gör det bara värre.
Vad försöker du egentligen uppnå?
Jag vet när det är dags.
Jag vill inte tvingas till ett beslut från nån av er.
- "Ett beslut"? - Ett utbyte av information.
- Du vet vad jag menar. - Nej, det vet jag inte.
Är det ett val, måste man komma fram till sitt val.
Jag måste tillbaka till jobbet. Lås dörren när du går.
- Jag ger inte upp dig. - Då får du berätta för honom.
- Gud vad kallt det är. - Ja.
Jag tror att värmen har gått sönder.
- Är du okej? - Ja.
Det var längesen nu. Minnen kommer, mycket har förändrats.
Jag är orolig för att träffa Norman. Jag hoppas det går bra.
Kom igen, det är min familj. Hur skulle det inte gå bra?
Vill du ha några minuter att säga hej?
Ja, det skulle vara toppen. Tack.
Hej, Norman.
Emma.
Se på dig. Du ser toppen ut. Sätt dig.
Kom hit.
Hur känner du dig?
Bättre för var dag.
Alltihop har varit så galet.
Jag fattar inte än att jag andas med nån annans lungor.
Det är en galen värld, eller hur?
Verkligen.
Hur har du haft det?
Jag? Jag...
Det var tufft på Pineview, men jag tror att allt är bättre nu.
Det blir bättre, det är på gång.
Jag är så glad, Norman. Och stolt över dig.
Kan vi bara säga det, så det slutar kännas knäppt?
Ja, okej.
Jag är verkligen glad för dig, Emma.
Du och Dylan verkar så perfekta ihop.
Jag fattar inte varför det inte skedde tidigare.
Verkligen?
Verkligen.
Tack, Norman.
Jag kommer alltid att vara tacksam för din vänskap, Emma.
Du är den första verkliga vän jag har haft.
Vi kommer alltid att vara goda vänner. Hur som helst.
Jag vet det.
Låt lungtransplantpatienten och mentalpatienten
börja böla om alltihop.
Oj då.
Hej, Norman.
Se på oss, vi är tillsammans och på väg att hämta granen.
Det är ett julmirakel.
Jag är tillbaka, Norman!
Det är mamma. Vi borde gå. Kom.
Kan du skruva ner lite, tack?
Visst.
- Är det nåt fel, mamma? - Nej.
Du har inte sagt mycket sen du kom hem.
Det är inget.
Hej! Här är vi.
Så. Nu går vi och letar gran.
Gud, hon har humörsvängningar.
Förlåt, jag glömde hur hon kan vara ibland.
Ignorera henne, vi ska ha kul, okej?
Visst, Norman. Allt är toppen. Eller hur, Dylan?
Ja, toppen.
Det finns många granar att välja på,
och jag kan känna lukten för första gången. Underbart.
- Mamma! - Jisses. Norman!
Hoppa inte fram ur buskarna och smyg på folk.
Jag hoppade inte fram ur buskarna. Du är bara nervig.
- Vad är det? - Jag vet inte, Norman.
Jag vet inte vad det är. Vet du varför?
För att ingen berättar nåt för mig.
Saker som du gör, som påverkar mitt liv.
Varför berätta nåt för mig? Vad är jag? En docka eller nåt?
Och männen ska säga vem som får kvinnan och hemmet?
Jag förstår. Så han har berättat.
Ja, han har berättat, för att han respekterar mig.
Vad menar du med det? Skitsnack, Norman. Alla kan göra det.
Jag förminskade just vad du sa.
Det kanske inte är läge för den diskussionen nu, mamma.
Jag försökte prata med dig om det hemma, men Dylan och Emma var redan där.
Jag är så arg på dig.
Och jag vill inte prata om det. Så sluta provocera mig! Sluta!
Jag fattar inte att vi flyttar i övermorgon.
Vi ska köpa en gran till vårt hus i Seattle.
- Det känns så konstigt. - Ja.
Ja, det gör det.
Det känns annorlunda för mig att vara med familjen nu.
Det är som att jag ser på dem utifrån.
Jag ville ha så mycket av dem,
allt jag aldrig skulle få, och jag insåg det aldrig.
Det känns hemskt att säga det, men jag tror att Norma och Norman är...
Det är en sån röra, och de kommer aldrig att förändras.
Det känns som de drar ner mig i ett svart hål och jag är trött på det.
Jag vill inte leva i det längre.
Jag förstår.
Norman, sluta!
Du kan lika gärna berätta vad det är.
Jag vet att du är arg. Jag kan inte låtsas som ingenting
och ta ett glas cider och sjunga "Tra la la".
- Du förstör allt. - Bra!
Jag fattar inte att du gick bakom ryggen på mig
och sa till Alex att skilja sig.
Mamma?
Du behöver inte ljuga för mig. Jag vet att du har legat med honom.
Att du måste det för att få min försäkring.
Men sånt är hemskt, och du ska inte behöva leva så.
Det ska ingen behöva.
Om jag har lärt mig nåt på Pineview,
är det att ibland måste man låta andra människor hjälpa
för att lätta ens bördor.
Men det är inte så.
Han är en god man.
Och jag gillar honom.
Gillar du honom?
Ja.
Norman.
Jag är så ledsen, raring.
Vi borde inte ha kommit hit.
Du vänjer dig ännu vid medicinen.
Raring. Kom, vi går hem.
Kom, älskling.
Ledsen, men vi kan inte lämna Will med all packning.
Jag förstår. Och det är kallt. Jag borde inte ha bett dig komma.
Nej, vi ville träffa dig innan vi åker.
Går chokladen bort?
Nej, jag får lämna in den, men det är blött.
Okej, du får det här.
- Lämna av den på väg till Seattle. - Japp. Tack.
- Kommer du och hälsar på snart? - Ja, gärna...
Ska vi gå upp och säga hejdå till Norman?
Nej. Han är upprörd. Förändringar är jobbigt.
Men kom förbi innan ni åker.
- Okej. - Tack.
- Okej.
- Hejdå Godnatt. - Godnatt
Det är för kallt att sova i huset. Vi går ner till motellet.
Det går bra.
Det känns bättre här, varför tänkte vi inte på det igår kväll?
Vilket rum vill du ha, raring?
Norman.
Vad?
Vill du prata?
Nej.
Det är nog svårt att acceptera.
Godnatt, mamma.
Vi borde sova nu. Han vill börja tidigt.
Han snarkar redan. Jag hörde honom från köket.
Du har varit så snäll, sovit på soffan varenda kväll.
Jag...
Jag ville inte göra honom upprörd på en gång.
Jag tänkte vänta tills du är läkt.
Okej, vi borde sova nu.
Snälla, Dylan, vi kan vara försiktiga.
Gör du dig illa dödar jag dig.
Jag ska vara försiktig.
Jag sa till honom.
Hur känner du dig?
Det var svårt.
ÖPPET - BATES MOTEL - KONTOR
Hur har du den magiska förmågan att göra mig lugn?
Det är nåt jag måste berätta för dig.
Jag...
Jag är faktiskt magisk. Jag är en enhörning.
- Är du en enhörning? - Vad?
- Sa du det? - Jag vet inte vad du pratar om.
Du sa...
Sa du att du var en enhörning?
- Jag vet inte vad du pratar om. - Det sa du!
Tack för att du är vad du nu sa.
- Det du sa att du är. - Okej, ingen orsak.
Varm luft, jag känner varm luft i huset.
- Du har fått igång den. - Ja.
- Jag gjorde det. - Bra.
Du behövde bara en ny kontrollpanel.
- Toppen Tack. - Varsågod.
Och vill du göra dig av med den gamla värmepannan,
ring så kommer vi och hämtar den.
- Verkligen? Tack. - Ja.
Jag är glad att du inte försökte tända den,
för det är en spricka i den,
och det kan ha gasat ner hela huset.
- Så, bra. - Okej, vi gör oss av med den.
Jag har just gift mig, min man och jag tänker städa upp...
- Bra, grattis. - Tack.
Signera med ditt liv, tack. Tack.
- Tack. - Hej, mamma.
Det här är min son, Norman.
Steve har just lagat värmen åt oss.
Toppen. Tack så mycket. Du hittar vägen ut.
- Okej. - Tack.
- Tack.
Jag hörde att du och din man tänker städa ur min källare.
Vill du inte det?
Vill du inte ha en bättre verkstad?
Inte precis.
Du söker bara efter en anledning att vara arg på mig.
Ibland är det svårt att växa upp. Det är svårt för mig med.
Men om du öppnar dig för det, så kan det sluta bra, älskling.
Kan du göra en ansträngning? Snälla?
- Kan du det? - Okej.
Jag bjöd hem Alex på middag.
Jag hoppas jag inte har gjort för mycket mat.
Jag lagade till två vuxna män, för säkerhets skull.
Det ser toppen ut.
- Jag är så nervös. - Det ordnar sig, raring.
Jag är så glad att se dig.
Jag är så glad att du kommer på middag.
Norman, kan du lägga fram servetterna?
Självklart.
- Jag gillar gardinerna du gjorde i köket. - Gör du?
- Ja. - Tack.
Jag älskar att sy. Jag har inte gjort det på länge.
Du är bra på det.
Det är lätt. Man trycker bara.
Kan du skicka bönorna, sheriffen?
Ja.
Du kan kalla mig "Alex", Norman.
Okej. Tack, Alex.
Kan inte du berätta om motellet, Norman?
Vad du gör och hur det fungerar, så jag kan hjälpa dig om det behövs.
Det är enkelt. Folk checkar in och sen ut.
- Norman. - Verkligen, mamma. Vad mer är det?
Jag har redan hittat två deltidsjobb
som kan betala min egen försäkring.
- Det är inte nödvändigt. - Det är min sak. Jag är vuxen.
Jag måste inte längre ha min styvfars försäkring.
Jag tycker att det är toppen.
Toppen att du vill vara självständig, Norman.
- Det visar att du har karaktär. - Verkligen?
- Gör du, Alex? - Okej, Norman. Var inte ovänlig.
Det är inte lätt för nån av oss. Vi försöker allihop.
Vi? "Vi", som i...
Är det såhär det ska bli nu?
Ja, vi är gifta.
Jag vet att det verkar konstigt.
Jag vet att ni har levt hela livet bara ni två,
men du kommer att vänja dig.
Det tar lite tid, men du vänjer dig.
Okej, Alex?
Det är nåt du inte verkar förstå.
Inget ska förändras.
Du kan vara gift med henne. Du kan ligga med henne.
Men du kommer aldrig emellan oss.
Det försöker jag inte heller.
Norman, det finns plats i människohjärtat för fler än en person.
Kärleken som redan finns kan inte förminskas.
Verkligen?
Tänk dig att vi är på ett sjunkande skepp på havet.
Och det finns en liten livbåt och plats och mat för två.
Vem tar du med dig i den båten?
Kanske du och jag hoppar i, Norman, och lämnar henne.
Alex, skoja inte. Det passar sig inte.
För att det är löjligt.
Vi är inte på ett sjunkande skepp.
Vi är i ett stort, vackert, varmt hus, och vi mår alla bra.
Du är en sån hycklare, mamma.
Hela mitt liv har du hållit mig så nära dig,
att jag inte har kunnat andas utan dig.
Du ville aldrig att jag hade flickvän, eller några nöjen.
Jag gav upp allt för dig, mamma.
Och jag gjorde det gladeligen,
för att jag förstår bandet mellan oss.
Jag förstår att det är stort och heligt och unikt.
Och nu säger du att det inte spelar nån roll.
Plötsligt finns det plats för nån annan.
Det finns det inte, och det vet du. Detta är vår värld, mamma!
Det är vad riktig kärlek handlar om.
Inte det här bleka liket du tänker ta istället,
och du kommer aldrig att kunna.
Du sätter dit dig,
och han får dig att tro att det är möjligt!
Fatta det här nu!
Ingen tvingar mig till nånting! Jag är en vuxen kvinna!
Jag älskar honom, han älskar mig, så är det.
Och du måste lära dig leva med det!
Låt mig prata med honom.
Norman.
Lägg ner den där och prata med mig, Norman.
- Vad? - Lägg ner den.
Lägg ner den!
Vad?
Du måste växa upp lite nu,
och du behöver tänka på din mor.
Sluta var som en förmyndare.
Varje vaken minut i mitt liv har jag tänkt på min mor.
Då måste du tänka på henne som en människa, Norman.
Hon är alltid din mor, inget kommer att förändra det.
Tror du inte att hon vill vara med nån?
Med en man?
En vän? En älskare?
Nån hon kan dela sitt liv med? Varför är det så hemskt?
Tycker du inte att hon förtjänar en man i sitt liv?
Lägg ner den.
Backa.
Jag hatar dig!
Jag hatar dig så mycket!
Norman?
Vad hände?
Jag flyttar tillbaka. Jag hämtar mina grejer imorgon.
Och jag går inte härifrån ikväll.
Swedish